Moi. -Moi.
Oho, oot sä voittanut lotossa? -Joo, Rodoksella.
Ei toi oo feikki. -Ei vai?
Haluutko ostaa? -Miks?
Niilo tarttis toppapuvun.
Jos ollaan ihan rehellisiä, mun mielestä toi on aina ollut kakan...
...klostridiumripulin värinen.
(Naureskelevat.)
Mitäs tänään? -Pelkkiä umppareita ja haavoja.
Aivan kuollutta. -Tänne ei anneta kenenkään kuolla.
Jos menee lautoihin, kärräätte teholle ja exitus kirjataan sinne.
Mitä paremmat tilastot, sitä suuremmat määrärahat. Teidän etu.
Aha. Voisinko olla avuksi?
Voisko saada ulostuslääkettä? Jotain tosi vahvaa.
Valitettavasti en voi antaa mitään, mutta lääkäri voi tutkia... -Ei tarvi.
Iiris, mene kakkoseen auttamaan. Haavan tikkaus.
Johanna, mulla ois ammatillista asiaa.
(Puhelin.) Traumapoli.
Mennään syömään.
Venaas kun kysyn mieheltäni, milloin sen sopis olla lapsenvahtina.
Jätä se.
Johanna ja Max, ennakkoilmoitus Medi-Helistä.
16 vee poika, pudonnut 6. kerroksesta, palasina.
Vuotaa runsaasti. Intuboitu, norri menossa.
Sali 8, henkilökunta välittömästi paikalle. Ja te kaksi katolle.
16 vee, hypännyt 6. kerroksesta.
Hillitön sisäinen vuoto ja lantio epästabiili.
Verenpaine 80/50, norri 40 ml/h, intuboitu lääkkeillä.
Tyhjiöpatjalla liikutellut raajoja symmetrisesti ennen intubaatiota, -
pupillit symmetriset ja hätäveret menossa.
-Kerkesitkö ultrata? -Helvetisti verta vatsassa.
Suoraan saliin? -Saliin, saliin.
Onkohan vanhemmille ilmotettu? -Tulossa.
Otetaan astrup ja tarkistetaan deffa.
Kahdeksan punasolun kestovaraus.
Puukko.
Ei helvetti, imua.
Levitä. Tää on ihan säleinä. Maksa ja perna ainakin.
Lantio on murtunut. En nää mitään, imua nyt.
Pernan vuoto pitää saada hallintaan, muuten tää menetetään.
Nyt jotain äkkiä. Johanna. -Keittosuolaliinoja.
No niin, tulihan se sieltä.
-Tyrehtyy. -Hyvä, voidaan ruveta hommiin.
Johannes, kuuletko sä?
Jos kuulet, -
niin yritä liikuttaa silmiäs.
Ah... Mä vaan...
Tai ei mitään.
Tarvit sä apua noiden kanssa?
Aika rankka tilanne. -No, onhan tätä jo kestäny.
Eip käy katteeks.
Mutta jos yhtään lohduttaa, sä näytät aika hyvältä tänään.
En usko, että Johannes kuuli. Siks uskalsin sanoa.
Johannes, jos et kuullut tota, älä tee mitään.
(Mies viheltelee.)
Helvetin nuori kundi.
Uskot sä, että se selvii?
Suoraan sanoen...
Maksa, perna, keuhkot, lantio... En usko.
Sä oot liian hyvä hoitajaksi.
Imartelevaa.
Tosin ei mun ammattiani kohtaan. -Sun pitäs hakea lääkikseen.
Oho.
No ni, mennääs taas.
Sit ommellaan kiinni.
-Tässä on monta tuntia tehty turhaa työtä. -Miten niin?
Jos joku hyppää 6. kerroksesta, -
se haluaa päätyä muualle kuin tähän pöydälle hoidettavaksi.
Kai kaikki ansaitsee toisen mahdollisuuden.
Tästä ois saanut hyvän sydämen. -Jumalauta, Holopainen.
-Seuraavalla kerralla se ruhjoo senkin.
-Onks vanhemmille ilmotettu? -Ne istuu aulassa.
(Holopainen:) Mä meen.
Eli...
"Perna vuosi viisi litraa ja poistettiin, -
"maksa jäi tihkumaan," -
"mikä tarkottaa uutta hätäleikkausta todennäkösesti yöllä," -
"silloin kun meillä on vähiten hoitohenkilökuntaa."
Saako sitä sanoa, että meillä on liian vähän hoitohenkilökuntaa?
-Mee sä, Marleena. Mä tuun kohta perässä.
Ootteko te Nikon vanhemmat?
Hei, olen anestesiahoitaja Marleena Ranta.
Nyt hyvä uutinen on se, että Niko on hengissä.
Selviääks se? -Sitä me ei voida vielä tietää.
Oliks se hypännyt?
Öö... Näin meille kerrottiin.
Nikolla on pahoja sisäisiä verenvuotoja.
Ne on nyt hallinnassa, mutta tilanne on kriittinen.
Mutta Niko siis kuitenkin selviää?
Seuraavat päivät on tärkeitä. Sen jälkeen me tiedetään.
Miten me ei nähty oman lapsen hätää?
-Luultiin, että kaikki on hyvin.
Niko suunnitteli tulevaisuutta ja mietti opiskelua. Sillä oli haaveita...
Sun ei pitäis ottaa näitä noin raskaasti. -Aika paatunut sais olla.
Onkos Mister Lontoosta kuulunut mitään? -Ei.
Mä en onnistu missään. Mä jään vanhaksipiiaksi.
No ei ne lapset aina niin helppoja oo.
Sitä paitsi elämä on liian lyhyt.
Ai mihin? -Murehtimiseen.
(Nauravat.)
Oliko se niin, että lakritsi oli se laska... laksa... Vai salmiakki?
-Laksatiivinen vaikutus. -No paskatiivinen, mikä lie.
-Meillä on päivystys... -Lakritsi vai salmiakki?
-Lakritsi. -Tulihan se sieltä.
Iiris.
-Moi. -Moi, tota...
Illalla olis mun yhen kaverin keikka Tavastialla.
Aattelin, jos haluut lähteä kattoo. Mä saisin nimet listaan.
-Sori, mä en pääse. -Taidan tehdä ittestäni pellen.
Ei kun kiva, kun kysyit. Niilo ei vaan tykkäis, jos mä lähden.
Sori, mä en tiennyt, että sä seurustelet. Sori.
-Niilo on mun poika.
-Ai sulla on poika? -Jep, neljä vee.
Eihän siinä sit mitään.
-Eikö? -No ei tietenkään! Siis... Kiitos.
Anteeks, hyvä. Kiitos.
Moikka. -No moi.
Soittakaa, jos tulee kovempia kipuja tai kysyttävää.
Parasetamolia saa ottaa enintään kolme tablettia päivässä.
Niin olitteks te lääkäri?
Tai siis... en. Vielä.
Okei.
Ootteks te ikinä miettiny jatkokouluttautumista?
Ai minkätyppistä? -No vaikka lääkäriks.
No en todellakaan. -En mä kestäis. Hirvee vastuu.
Entä Iiris? -Justhan mä valmistuin.
Mä haluun elää muuallakin kuin töissä.
Täs on Johanneksen epikriisi elvytyskiellosta.
Ois sen voinut lähettää sisäpostissa. -Niin, olis.
Mistä lähtien hoitajat on kiikuttanu potilaiden papereita ympäri taloa?
Se vois olla sun poikas. -Johanna, vanha moralisti.
Poimin tuolta haahuilemasta. -Voisinko tänään olla avuksi?
Sitä ulostuslääkettä tarvis, kun on kova ummetus.
Apteekista sitä saa, ihan ilman reseptiä.
Mutta se ei toimi.
Olga!
Vatsakipuja? -Eikö tämä lääkkeillä menis?
Ei näytä tavalliselta ummetukselta. Kolmosessa ois tilaa.
Minkälaisia oireita teillä on? -Vatsaan sattuu.
(Voihkaisee.)
-Tuleeko kipu aaltomaisesti? -Juu.
Ai, ai...
-Toimiiko vatsa normaalisti? -Juu. Tai siis ei.
Ai!
-Kipu on suolistossa.
Lasketko housut ja käänny kyljelle.
Täällä on joku massa.
Hetkinen, onko teillä jotain täällä? -Ei!
-Jotain täällä on. -Mitä siellä nyt vois...
-Niin, mitä siellä on?
Jotain pientä saattaa...
-Hyvä herra, mikä teillä on siellä?
Kerrotko itse, vai mennäänkö röntgeniin?
-Siellä saattaa olla kala.
-Mikä?
-Ahven.
-No se pitää ottaa sieltä pois. Ellei se sitten ui itse.
Kävisitkö hakemassa tähystimen? Ja pyydä toinen hoitaja avuksi.
No? -Ette ikinä arvaa.
-Niin?
-Ahven.
Toi oli uus! Molemmat hävittiin.
Miks ihmiset tekee tollasta? -Täysikuu.
Voi kuule, mitä kaikkea täällä on ihmisten ahtereista ongittu.
Omenoita, perunoita... -Petankkikuulia.
Hehkulamppuja. -Ne on vaarallisia.
-Lapset tunkee esineitä kehonreikiin. -Sulla on paljon opittavaa.
Toivottavasti ei ollu elävä kala. Kauhee tapa kuolla.
-Uusi näkökulma eläinseksiin.
Äijä oli kalareissulla ja päätti kokeilla kalaa!
Paineet ja hemoglobiini on pysyny niin hyvin, -
että kohta ruvetaan herättelemään.
Oon käynyt läpi mun loppuelämää siltä kantilta, että Nikoa ei enää oo.
Mä ajattelin aamulla sitäkin, että musta ei koskaan tuu mummia.
-Luultiin, ettei koskaan edes saada lasta.
-Sit saatiin näin ihana.
Niko on sellanen hurmuri, -
että se tekee teille lauman lapsenlapsia, kun toipuu.
Luulet sä...? Tarkotan, että uskot sä, että se selviää?
Joo, kyl mä uskon. -Ihanaa, kiitos!
-Kiitos.
(Koneet hälyttävät.) -Mitä nyt tapahtuu?
Paineet romahti.
Täynnä verta. Vatsa-aortta laajentunut. Dissekaatioon sopis.
Ei ehditä tietokoneelle. Suoraan saliin. Värinä, paina!
Odottakaa te täällä.
Aorttadissekaatio, ei huomattu aiemmassa leikkauksessa.
-Vuoto hellittää. -Selvittiin säikähdyksellä.
(Koneet hälyttävät.) Elvytys. -Adrenaliinia.
-Holopainen, painele sydäntä. Ota se käteen.
Käynnisty värinään. Defibrilloidaan.
10 joulea. Irti.
10 joulea, uudestaan.
Irti.
-Ei kannata enää. -Tää ei saa kuolla.
Kokeillaan vielä. -Saatas tästä vielä haima.
-Nyt jumalauta, Holopainen! -Selvä.
-Irti.
Selvä. Sinusrytmi on ok. -Hyppää kuitenkin uudestaan.
Hei...
Onko mitään toivoa jäljellä?
Mitään ei voida sanoa, ennen kuin Niko herää.
Tota... Nikon sydän oli pysähtyneenä aika pitkään...
Mitä se tarkottaa?
Se tarkottaa, että...
...aivovaurion mahdollisuus on olemassa.
Millaisen elämän poika saa, jos selviää hengissä?
Tuleeko siitä...
Pääseekö se ikinä edes sängystä pois? -Niin no...
Odotellaan rauhassa. -Sä lupasit, että se toipuu!
-Leena, lopeta.
Marleena, sehän sun nimes oli? -Joo.
Jaha...
Kamalaa.
Äh! Voi jumalauta...
Hei!
Moi. -Satutko sä tietää, missä teidän hallinto-osasto on?
Eiks sun pitäis olla Lontoossa? -Joo. Tai siis ei.
Okei...
Meet tätä käytävää eteenpäin siis siihen labrakyltille asti, -
siitä oikealle ja sitten... oik...
Eiku se on vasen. Niinku...
Mitä sä teet täällä? -Tulin työpaikkahaastatteluun.
Mut et sä... Eiks sulla oo... -Täällä oli avoin työpaikka.
Mulle tuli ikävä Suomeen.
Niin että mun piti lähteä tästä oikealle? -Eiku...
Siis ensin... -Oikealle?
-Ilmari!
Hei!
Miten lento meni? Kai lensit ykkösluokassa kuitenkin?
No ni, mennään. -Ahaa, sinne.
(Marjut:) Kiva saada sut tänne.
No nyt näkyy jo evä.
-Eiks tytöt oo ennen paljasta persettä nähny? Pikkuhoitsut.
Ja tätä työtähän te haluatte tehdä.
Tahallaan annoitte mulle venakon.
-Ois oikeitakin potilaita, ja me kaivellaan kalaa sun perseestä.
-Sunkin kannattais kokeilla. Vaikutat kireeltä.
-Hei! -No niin... Pitäiskö ilmottaa vaimollenne, että te ootte täällä?
Ota saman tien kuva ja laita Facebookiin.
(Olga huokaa.) Ei tää lähde. Varmaan evästään jumissa.
Miten ois suolihuuhtelu? -Tää on pakko ottaa irti salissa.
Alkakaa valmistella. Mä katon vapaan salin.
Teidät täytyy leikata. Kala otetaan vatsan kautta pois.
Annetaan teille esilääkitys... -Huono olo.
Henki ei kulje. -Ihan rauhassa nyt.
Kato verenpaine.
Romahtaa.
Anafylaktinen šokki. Kaveri on todella allerginen kalalle.
Mitä nyt tehään? -Elvytyshälytys.
Laitetaan adrenaliinia. -Me?
Näätkö täällä muitakaan? Laita puoli milliä.
Helvetti, ei meillä oo oikeutta. -Laitat nyt, tää kuolee muuten.
Eiks sen pitäis jo tehota? -Miksei kukaan tuu?
Pitääks tää intuboida?
Pulssi on ainakin epätasanen.
Sähän osaat intuboida. -En osaa.
Osaathan, mä oon kuullu. -En osaa ilman lääkäriä.
Hae apua, tää kuolee muuten.
Et kuole nyt.
Mitä helvettiä sä oot tekemässä?
Sä oot intuboinu ruokatorveen. Uskomatonta!
Adrenaliinia, kortisonia ja nesteytys.
-Me annettiin adrenaliinia. -Se sentään meni oikein.
Huomenna mun huoneeseen.
Lääkärit tekee lääkärien hommia ja hoitajat hoitajien. Ja siihen on syy!
Siinä meni mun työpaikka. Eikä musta ikinä tuu lääkäriä.
Ai pitiks susta?
Ilmeisesti ei.
Kotiäidiks vaan. Toivottavasti en tapa lastani.
Hei... Sä yritit pelastaa potilaan.
Mä olin kymmenen vuotta sitten Marjutin kanssa leikkauksessa.
Siltä lipsahti puukko ja se viilsi haavan omaan käteensä.
Se suuttu siitä silmittömästi.
Se haukku kaikki haavan levittimistä anestesialääkäriin ja painui ulos.
Siis Marjut? Oikeesti? -Shh.
Sinne me jäätiin seisomaan hanskat pystyssä ja potilas vatsa auki.
Me odotettiin, että mitä tapahtuu. Tuleeks se takas?
Tuliko? -Tuli. Ja jatkoi ihan pokkana leikkaamista.
Mä sitten siltä kysyin, että missäs kävit.
Arvatkaa, mitä se vastas.
No? -"Menin bemariin ja käynnistin moottorin."
Marjut on nykyään hallintopuolella.
"Ja siihen on syy!"
(Marjut:) Aika mukavahan tää hoitajien taukohuone on.
Tällasen löysin käytävältä. Hoidatteko tän?
-Mä etsin Heikki Nyholmia, mun miestä.
Hän on täällä jossain leikkauksessa.
-Nyholm? -Se kalamies.
Kuka?
-Hän on vielä heräämössä.
Voin viedä teidät sinne, mutta kukkia sinne ei voi ottaa.
Jätetään vaikka tänne odottamaan.
Tännepäin.
(Marleena nauraa.)
Anteeks.
Elvytystilanteessa soitetaan lähiomaiselle.
-Herranjumala Heikki, miltä sä näytät!
Mitä ihmettä on tapahtunut? Mulle kerrottiin leikkauksesta.
-Tää on ollut elämäni kamalin päivä.
Sain allergisen reaktion ja meinasin kuolla siihen. -Voi!
-Musta tuntuu, että mä kävin kuolemanportilla asti.
Siellä oli se valo. Arvaa, kuka siinä valossa seisoi?
-Kuka? -Rekku.
-Voi... -Heilutti häntää.
Hirveetä.
Mut Heikki, mille sä oot allerginen? -Kalalle.
-Oothan sä aina syönyt kalaa.
-Tää on vähän eri, kun mulle kävi semmonen onnettomuus. -Niin?
-Ei siinä mitään sen kummempaa...
-No herranjumala, jos mies on leikattu auki ja kaikkee!
Eikö kukaan tiedä, mitä mun miehelle on tapahtunut?
Kuka tästä on vastuussa? -Älä nyt turhaan...
Se nyt vaan oli...
Kun mä menin illalla saunasta uimaan...
Se oli sellanen todella tyyni se meri.
Ja sit mä niinku...
...otin vauhtia rappusista ja hyppäsin oikein pitkälle.
Varmaan se oli joku parvi, johon mä sukelsin.
Sitten mä tunsin, miten se ahven syöksyi mun suuhun, -
ja varmaan vauhti oli niin kova, että se ei ehtinyt väistää siinä.
Siis se meni vatsaan asti? -Niin...
Mähän aina sukellan suu auki.
Joku tapa.
Tai en mä siinä, kun mä hyppään, oo suu auki, mutta siellä veden alla.
-Miten se siellä...? Onks sulla vatsa leikattu auki?
-Eiku... Kato kun se tuli niin kovalla vauhdilla, se jatko vielä eteenpäin.
-Eteenpäin? -Niin, pidemmälle.
-Kuinka pitkälle?
-Niin pitkälle kun se voi. Melkein sinne loppuun asti.
-Kauheeta. Voiko se noin mennä? -No kyllä, näin on.
Näin voi. Mähän olin tietysti ihan lamaantunut siinä.
Sit mä kuitenkin pääsin ylös.
-Musta tää kuulostaa aika uskomattomalta. -No tavallaan.
Pitäsköhän sun päästä johonkin kuvaukseen?
Ajatella, että sieltä voi kala mennä läpi. Toihan voi olla vaarallista.
-Te varmaan pärjäättekin tässä.
Hei, hoitaja.
Onko se mahdollista, että kala voi mennä suun kautta läpi?
-Ahvenhan on aika pieni.
Suolisto on kahdeksan metriä pitkä kiemurteleva systeemi.
Vaikea sanoa. -Luuletko sä, että se on mahdollista?
-Jos totta puhutaan, pidän sitä epätodennäköisenä.
-Miten se on sitten voinu...
Kuule, Heikki!
-Iiris.
Sanoit sä, että sun poika on neljävuotias?
-Miks? -Kun mulla ois tällanen.
Yks potilas unohti tän lanssiin.
Se oli tulossa naamiaisista, oli ehkä 50 ja umpijurrissa.
No sithän Niilo varmaan tykkää siitä...
-Mitä jos mä toisin tän tuliaisiks?
-Kutsut sä ittes meille kylään? -Ei sua saa muuallekaan.
-Okei. Mulla on huomenillalla vapaata.
-Okei.
I'm waiting for you, Obi-Wan Kenobi.
Ainakaan poikaa ei voi syyttää yrityksen puutteesta.
Mulla kun vaan sattuu oleen jo yks poika.
Et sä koskaan kaipaa sille isää?
En.
No, mistäs nyt tuulee?
Et sit kalliimpaa löytäny? -Me ollaan Helsingissä.
Lähde mun kans Pariisiin, niin kyllä mä sulle kalliimpaakin saan.
-Mä en oo jäämässä. Tulin vaan sanomaan hyvästit.
Mä aion lopettaa tän.
Ja miks? -Mä en tarvi enää tätä rahaa.
Mulla on pian vakipaikka. -Et oo tehny tätä rahan vuoksi. -Olenhan.
-Nautit tästä. Helppoa rahaa, hienoja ravintoloita, pientä valtaleikkiä.
-Sä et tiedä musta mitään.
No hoitajan palkallako aiot tän kaiken kustantaa? -Minkä?
Kaiken.
Mulla on kaikki, mitä mä tarvin.
Sä tuut vielä takasin.
Höpö höpö.
Ei hätää, kulta. Äiti on täällä.
O-o-o... -Mitä, kulta?
-Ooh...
-Mitä sä yrität sanoa? Sattuuks sua? -Oh-oh-oh...
No niin...
Nukutetaan uudestaan. -Onko Nikolla aivovaurio?
-Kun hän herää kunnolla, ollaan viisaampia.
Oisko Niko sanonut "Oona"? Tunteeko hän jonkun Oonan?
En oo ikinä kuullukaan. -Ei sellasta oo...
-Menee tajuttomaks. Intuboidaan.
-Katotaan sitten, kun aivot on toipuneet lisää.
Hei, tässä on anestesiahoitaja Marleena Ranta.
Teidän kanssahan on keskusteltu Nikon tilanteesta?
Joo, mä soitan tällasta vähän erikoista asiaa, -
kun löytysköhän teiltä Oona-nimistä tyttöä?
Mmm.
Oliks sulla jotain? -Mun piti tulla tänään.
Niin, se elvytystilanne.
No, sellasta sattuu kaikille. Ihmisiähän tässä ollaan.
Ens kerralla odotat vaan sitten lääkäriä.
Meillä on nimittäin oikeusjuttujen osalta tilastot puhtaat tältä vuodelta.
Enkä halua tilanteen muuttuvan.
Kuvittele, mulle ei tullut mitään seuraamuksia.
No ei, kun Max uhkas vaihtaa sairaalaa, jos sulle käy huonosti.
Mitä? -Ei ne luovu tähtikirurgistaan.
Eihän?
Anteeks. Max?
Max?
Mulla ois sulle asiaa tän jälkeen, jos ehdit. -Joo, ei mee kauan.
Saanks mä esitellä, tässä on Oona Syvälä.
Tunnet sä Nikon? Olet sä särkenyt Nikon sydämen?
Otetaan rauhassa ja kuunnellaan. Mee istumaan.
Me oltiin Nikon kanssa koulun keinuissa juttelemassa.
-Ai sinä iltana? -Niin.
Niko tuli sinne salaa.
Se oli karannut ikkunasta ja tullut paloportaita alas.
-Miksi se ei menny ovesta? -Kello oli yks yöllä.
Se sanoi, että te ette ois päästäny sitä.
-Oliks teillä riitaa? Senkö takia Niko hyppäs?
-Miten niin hyppäs? Kai se yritti mennä samaa reittiä takasinkin.
Eikö Niko hypännytkään? -Miks ois?
Se on pudonnut silloin kun se yritti takasin sisälle.
Me ei tiedetä, palaako Niko ennalleen.
Koska sen tietää? -Sitten kun Niko herää.
Tervetuloa uudelleen.
-Teen valituksen tästä sairaalasta.
Järkyttävän huonoa palvelua. -Ei täällä ketään palvella.
Me hoidetaan ihmisiä, ja teidät on hoidettu hyvin.
Tää kaveri ei valitettavasti selvinnyt vammoistaan.
-Haista paska.
-Teet näistä vaikka kalakeiton kotiinpaluun kunniaks.
Kun olin Pariisissa leikkaamassa, oli punaviiniä... -Max!
Mä haluan puhua sun kanssas nyt heti!
Tosta äänensävystä mä tykkään.
Mä en tarvi apua omien sotkujeni selvittämiseen.
Aikuinen nainen mä oon...
Intuboida sä et vielä osaa. -No en.
Mutta en tarvitse macho-uroksen apua.
Tajuut sä, miten tyhmäksi mä itteni tunnen? -Voin kuvitella.
Mulla on sulle yks keissi. -Mikä keissi?
Isä ja poika ajaa kapealla tiellä. On yö, ne on vuoristotiellä.
Mitä tää nyt on?
Isä tekee ajovirheen, auto luisuu rotkoon, -
isä kuolee, poika viedään leikkaukseen, -
on todella heikossa hapessa, niin kuin tää Niko.
Eiks se ollu Niko? Arvaa mitä kirurgi sanoo?
Varmaan, että tämä poika ei selviä.
Se sanoo: "En mä voi leikata, täähän on mun poika." -Tä?
Miten se on mahdollista? -Eihän se oo mahdollista.
Mieti. -Mikä vedätys tää nyt on?
Mieti nyt!
Se kirurgi on pojan äiti.
Kirurgi voi olla nainenkin. -Niin, vaikka onhan meillä täälläkin.
Rapatessa roiskuu, Johanna.
Sussa on ainesta. Ihan sama, mitä sun mies sanoo.
Miten mä en tajunnut tota?
Jäisin mielelläni juttelemaan, mutta pitää mennä töihin.
Mennään syömään joku kerta.
Niko heräilee ihan kohta.
-Hei.
Niko, purista mun kättä, jos kuulet mun äänen.
Niko, jos kuulet mun äänen, purista mun kättä.
Hei vaan, Niko.
Tulee vähän kirkasta valoa, mutta älä säikähdä.
Hyvältä näyttää. -Extuboidaan.
(Yskii.)
Äiti.
Kuvat näyttää hyviltä. Aivot on terveet.
Niko toipuu.
Nuoret on sitkeitä.
Eiks sovita, että ruvetaan vähän juttelemaan asioista?
Onks...
Onks Oona käynyt täällä? -On.
Hei.
Mä kuulin, että sussa asuu pieni salapoliisi.
Miss Marpleena.
Eli älä koskaan aliarvioi nuoren miehen elämänhalua.
Aattele, jos se olis kuollu. Kaikki olis pitäny sitä itsemurhana.
Ja oikeesti poika on vasta tajunnut naisten vetovoiman.
Elämännälkä.
Saat sä sen paikan?
Ainakin mä tarvin muutosta.
Sori, että mä en oo soittanu. -Joo, ei se mitään.
Mites sun lapset?
Noo, ne inhoo koulupukuja. Vaikka tuskin Salla niitä päästää.
Tulipalo, kolme uhria. Neljättä elvytetään. Tulee, jos selviää.
Jaha, taas mennään. -Marleena.
Sulla oli vähän osuutta siihen, että hain tätä paikkaa.
(Ambulanssi.)
Mitäs Niilo? Ootko sä jo päiväkodissa?
On se.
-Okei.
Sehän on kiva.
Ai niin. Meinasin unohtaa.
Alle kympin pullo, mutta ajatushan on tärkein, eiks niin?
Joo, totta kai.
Jos mä meen vaikka avaamaan tän.
Niilo, syö vaan jätski loppuun.
Jarkko ei sun kyl ihan oikeesti tarvii... (Niilo nauraa.)
(Kalistelua.)
(Niilo nauraa.)
(Jarkko:) Anna armoa.
Tekstit: Teija Kontio Yle